6. nap: átrobogás a keleti területeken, Djúpivogur, Dettifoss, Krafla + Víti, Námafjall, Leirhnjúkur, Mývatn

Hosszú út várt ránk ezen a napon, kb. 500 km-t tettünk meg. A fotószüneteken kívül az első megállónk Djúpivogur volt, ahol megnéztük a kikötőt, és az 1790-ben épült egykori raktárépületet, mely az egyik legrégebbi fennmaradt kereskedelmi építmény az országban. A falu tele van giccses kertitörpékkel, pedig az izlandiaknak ennél több eszük szokott lenni. Biztos megvan az oka… Valamint volt vicces kis rendőrségi épület, amely itthon még bakterháznak sem menne el.

Két órával később már Egilsstaðirban, a keleti fjordvidék központjában voltunk. Ez egy több mint 2000 fős metropolisz, nagyobbat előtte legutóbb akkor láttunk, amikor Reykjavík peremén haladtunk Keflavíktól a Felföldre. Sok látnivaló nem akadt, de a lényeg a benzinkút és a közért volt.

Délután letértünk a főútról, és 30 km-t megtéve egy borzalmas úton (Feri szerint Izland legrosszabb útja, pedig erős a mezőny ebben a versenyben) eljutottunk a Dettifosshoz. Ez Európa legnagyobb vízhozamú zuhataga, 200 m3/sec átlagos vízhozammal. A Jökulsá á Fjöllum nevű gleccserfolyón található, mely Izland második leghosszabb, ám vízgyűjtő területét és a szállított víz mennyiségét tekintve legnagyobb folyója.

A Dettifossban az a poén, hogy nem csak valami közeli sziklafalról lehet nézni, mint a legtöbb vízesést, hanem oda lehet menni közvetlenül a partra a tetejénél. Ha nem lettem volna lusta levenni a cipőt, még a lábamat is belelógathattam volna a rohanó (és feltehetően maximum 5 fokos) vízbe; így csak egy szimpatikus parti kőre ültem le fél méterre tőle.

A Dettifosst elhagyva visszatértünk a főútra, majd a következő letérőnél ismét elhagytuk. Itt található a Krafla nevű kaldera, több kisebb-nagyobb vulkánnal, (az egyikben még tó is van), lávamezővel, szolfatárákkal, fumarolákkal és egy geotermikus erőművel.

Este érkeztünk a Mývatn-tó partján található szállásra, ahonnan a cuccok lepakolása után még elmentünk egy közeli barlangfürdőbe. A víz elviselhetetlenül forró volt, de egyesek jól elvoltak benne. Én inkább ki sem próbáltam. Utána átmentünk a barlang másik részébe, ott azt mondták a többiek, hogy kb. 5 fokkal hűvösebb. Ebbe már én is belementem, de kár volt… még ez is bőven 40 fok fölött lehetett. Jött két (talán német) srác is, ők a lábukat belelógatták a forró vízbe, közben (feltehetően jéghideg) sörrel kompenzálták belülről. Így biztos elviselhetőbb, csak nem szeretem a sört.

Egy hátránya van ennek az amúgy fantasztikusan szép övezetnek: a csapvíz annyi kénhidrogént tartalmaz, hogy maximum ionkimutatásra alkalmas, ivásra nem. Ez elég nagy területen érvényes, úgy tűnik, mert még a következő szálláshelyen, Blönduósban is ugyanez volt a helyzet.