Előzmények

Évek óta vágytam már arra, hogy eljussak valahova a messzi északra. Vonzottak a mesébe illő tájak, az északi fény, a fehér éjszakák... Sokáig Finnország volt az áhított célpont, de tavaly Izland valahogy feljött a surranópályán, és átvette a vezetést. Ráadásul a homályos vágyakozást komolyabb elhatározás váltotta föl.

Így tehát valamikor a tél folyamán elkezdtem beleásni magamat a témába: mindenféle netes leírásokat kerestem Izlandról, végigolvastam az Index fórum megfelelő topicját is, valamint az onnan elérhető élménybeszámolókat. Ez csak tovább erősítette a meggyőződésemet, hogy menni kell.

Nekiálltam információkat gyűjteni az odajutás lehetőségeiről. Kiderült, hogy a közlekedést tekintve két lehetőség van: repülőgép szinte kivétel nélkül átszállással (egy-egy chartert leszámítva), illetve Dániából megy hetente egyszer egy komp. Utóbbit egy feröeri cég üzemelteti, és tavalyig elég faramuci módon közlekedett: Feröeren kitette a népet 2 napra, elment Norvégiába és Skóciába újabb utasokért, és csak ez után ment tovább. Így oda-vissza egy teljes hét volt az út. Akik ezt már olvasták sok helyen, azoknak jól jöhet az infó: idén már nem így jár a hajó, kis pihenővel egyenesen megy Izlandra a hajó, így 2-2 nap az oda- és visszaút. A hajó az Izland keleti részén található Seyðisfjörðurbe érkezik.

Hajózni akkor érdemes, ha van egy autó és 4 ember. A jegy nagyon drága, de még mindig olcsóbb, mint repülni, és Izlandon autót bérelni. Buszos kirándulásról ne is álmodjon senki, még a pofátlanul drága autóbérlés is olcsóbban jön ki, mint akár csak 2 ember buszjegye. Egy prospektus szerint egy egész nyárra érvényes jegy, mellyel körbe lehet menni az 1-es főúton akárhány részletben, de minden szakaszon csak egyszer, 30 000 korona, azaz közel 40 Ft-ra jön ki 1 km. A főúton kívülre menő járatok még drágábbak. Ráadásul mivel alig van ember, a buszok leginkább naponta egyszer járnak, így nagyon alkalmazkodni kellene hozzájuk. Sok helyen pedig egyáltalán nincsenek, így azok nem közelíthetők meg autó nélkül.

Repülni Keflavíkba lehet, ami Reykjavíktól kb. 50 km-re van nyugat felé, azaz egészen lent a csücsökben. Régebben ezt a repülőteret használták az amerikai hadsereg gépei is, de amióta ők elhagyták Izlandot, teljes egészében a polgári repülésé lett. Van repülőtér Reykjavíkban is, de azt csak a belföldi kisgépek használják. Néhány nemzetközi gép az északi Akureyribe is megy.

Egy ideig gondolkodtam az egyéni szervezésen is, elég sok infó elérhető, valamint vettem útikönyveket is (Lonely Planet illetve Rough Guide), meg lehetett volna oldani, de egyrészt nem tudtam volna társaságot szervezni (ember lett volna bőven, csak pénzük nem), másrészt jobbnak láttam, ha olyan szervez, aki ismeri Izlandot.

Néztem neten a lehetőségeket, talán nem lepek meg senkit, ha elárulom: viszonylag kevés helyen hirdetnek izlandi utat Magyarországon. Volt olyan, ahol csak annyit adnak, hogy megszervezik a repülőt, bérautót és szálláshelyeket, de legalább jó sokba kerül :D akadnak rövid, pár napos utak reykjavíki szállodai elhelyezéssel, csillagtúraként, nagyon szép helyeket felkeresve, de csak egy szűk területen; ez sem igazán volt nyerő, ráadásul ezek a szálloda és utazási iroda haszna miatt nagyjából annyiba kerülnek, mint amennyit végül én költöttem a 10 napos útra. Kb. úgy érdemes ezeket elképzelni, mint mikor Budapestre hoznak turistákat, és elviszik őket a Várba, a Belváros nevezetes épületeihez, a Hősök terére, meg mondjuk Szentendrére. Szép, szép, de nagyon kevés. Ráadásul olyan helyekről van szó Izlandon is, ahol rengeteg turista van, a természet nyers szépsége jóval kevésbé tud így érvényesülni. Én pedig főként arra voltam kíváncsi.

Végül két ajánlat tűnt igazán szimpatikusnak: az egyik egy ehhez hasonló ritkán járt helyekre specializálódott utazási iroda útja volt, a másik pedig a Cinto Túraklubé. Utóbbi lett a nyerő, több okból is: 3 nappal hosszabb; ennek ellenére olcsóbb (nyilván azért, mert nem cég, hanem nonprofit klub); kis létszámú csoport (35-55 főre írták a másikat, ezt meg 9-re, bár végül a sok jelentkezőt nem volt szívük elküldeni, és 16-an lettünk); és persze a hosszabb idő miatt sokkal több helyre juthattunk el: a másik út csak a fent említett klasszikus turistacélpontokat, és az északi részt járta be, míg mi körbeutaztuk az egész szigetet. Egyetlen előnye lett volna a drágább útnak: a születésnapomon indult, de ez nem bizonyult elég erős érvnek